- Galleycat? - Gawker.
Han har vært ute to ganger allerede.
Jack Baumans kontor. Hei, Morgan.
Jeg tror at han leste dem. Jeg syntes at det var fantastisk.
Så fint at du kom. Kan vi gå igjennom dagen min når du har tid?
Han vil sikkert snakke med deg, men han sitter i et møte.
Og ikke glem å bytte timen min hos psykologen.
- Du må ta hånd om et slipp til. - Det er vel ingenting på gang nå?
Det gjelder e-bokversjonen av "Waking Eyes", en ny utgave.
- Skulle ikke den komme ut neste høst? - Han skal være med på Charlie Rose.
- Du er perfekt for den jobben. - Hva?
- Faren din er jo Milans agent. - Ja, men...
Jeg har fått utkastet, så kontakt PR-avdelingen, så vi kan prate.
Alice? Det er ikke så glamorøst, men jeg stoler på deg.
"Waking Eyes" er bestselgeren i katalogen vår.
Ok, jeg kan lese det manuset du har mast på meg om.
Lover du? Karen Malone. Det er det beste jeg har lest siden jeg kom hit.
Jeg skal lese det. Alan Mitchell. Opptatt? Han kan dra til helvete.
Nei, jeg vil ikke legge igjen noen beskjed.
- Leser du manuset denne uka, da? - Ja.
Hei. Har du hånd om "Waking Eyes" -slippet?
- Visste du at de flyttet den fram? - Ja.
Den fikk meg til å elske bøker. Jeg identifiserte meg med henne.
Gjorde ikke du det? Alice?
Hei, lille venn. Har du det morsomt? Hils på alle.
Alice skrev en kjempefin novelle i forrige uke. Hun vil gjøre suksess.
Dette er Milan Daneker. Dette er min datter, Alice.
- Hei. - Hyggelig.
Han ble oppdaget av moren din. Han har skrevet en god bok...
- ...som skal bli en bestselger. - Ja, takk.
Du må treffe Anette fra Times Book Review.
Hun unngikk den kunstige latteren og de sjelløse samtalene.
- Hvis bare hun kunne... - Unnskyld.
- Jeg bare så meg rundt, og jeg... - Det er greit.
Får jeg? Er det greit?
Hvordan er det å vokse opp sånn?
- Litt ensomt. - Jeg tenkte meg det. Ja...
Og du er også forfatter?
- Jeg vet ikke. - Jeg leser gjerne novellen din.
- Den er ingenting. - La meg avgjøre det.
Jeg må...
Ok.
Gid hun kunne gjøre seg liten nok.
Fullstendig ordinær.
- Unnskyld. - Her kommer hun, sen som vanlig.
Vi snakket nettopp om den nye filmen med... Han alle snakker om.
- Har du sett den? - Ja, forrige helg.
- Og? - Vi likte den faktisk.
Var du ikke smartere enn det? Alice fikk en forfatterpris som 16-åring.
Vi vil bestille. Hva vil du ha? Ta oksekinnet. Hun tar oksekinnet.
- Pasta alla puttanesca. - Nei, ta kyllingen. Maya?
- Hun tar et ostesmørbrød. - En halv porsjon calamare...
...og pommes frites. En hel porsjon, forresten. Unger elsker fritert mat.
- Skål for deg, kompis. - Hva feirer vi?
Bokhandlerne elsker boka. Den har fått et fantastisk rykte.
- Gratulerer. - Mange takk.
- Jeg elsker å se deg spise. - Jeg vet det.
Ja, du ber ham på middag hver kveld.
- Det ser kjempegodt ut. - Skål for meg.
Jeg oppdager forfattere, utvikler dem i årevis, og så stjeler du dem.
- Du rådet meg til å få en ny agent. - Fagpressen er positiv.
Milan har begynt å skrive på neste bok. Ikke sant?
- Ja. - Jeg snakker til deg.
- Du er full. - Dra til helvete.
Ordforrådet ditt er enestående.
- Dra til helvete. - Det har du sagt allerede.
- Banneord lærte jeg først. - Hvem lærte deg engelsk?
Nabogutten.
- Unnskyld meg, jeg går til damenes. - Var det ikke godt?
Kjempegodt.
Hvordan var din?
- Hei, jeg skal treffe Jack Bauman. - Ja, det er bare å gå inn.
Herregud, se på deg! Hei!
Hva gjør du her?
- Leverer utkastet til neste bok. - Vi kunne ha sendt noen.
- Det er vel bedre å komme selv? - Gratulerer. Endelig noe lesverdig.
Kom inn på kontoret.
Det er altfor lenge siden.
- Hvor ble det av deg? - Jeg kommer!
Slippfest for "Waking Eyes"
Tirsdag den 16. juli, kl. 20.00.
- Alice, hvor skal jeg spise lunsj? - Chez Louis, klokka ett.
- Hvis jeg visste at du kom... - Kanskje jeg kan ta lunsj med Alice?
- Hva? - For å feire.
- Jeg kan ikke. Jeg må... - Du må jo spise.
Dere kan snakke om markedsføringen. Det gjør hun så gjerne.
Vær så snill?
- Hvordan går det? - Bra.
Bra.
Så du tar deg altså av den nye utgaven?
- Er det ikke ironisk? - Hyggelig. Fortell om dagen din.
Du vet. Skolen.
- Hvordan var din? - Du vet. Skriving.
Fint at du kunne treffe meg. Når får jeg lese novellen din?
Det er ikke noe spesielt. De trykte den fordi de ikke hadde noe annet.
Og de var veldig desperate.
Kom igjen.
Denne raden... Det er akkurat sånn det føles-
- første gang man ser noen som man kanskje elsker.
Du er forfatter.
Hvordan går det med skrivingen?
- Jeg skriver ikke stort. - Synd.
Jeg leste din nye forfatter- beskrivelse. Du underviser visst.
- Ja, og jeg liker det. - Det tror jeg nok.
Du var min første og beste student.
Jeg må gå.
Alice, jeg har savnet...
Hvorfor sa du ikke: "Den greia som skjedde for 15 år siden", -
- "som du aldri sa unnskyld for"... - Unnskyld, Tyler.
Det er ingenting å hisse seg opp for.
Han såret deg. Du kan ikke markedsføre ham.
- Det er jobben min. - Var det ikke å finne gode bøker?
Si det til Jack. Kan du hjelpe meg?
Hva kan jeg bidra med?
- Du er en vellykket webdesigner. - Alice...
Ok, noenlunde vellykket, men hennes beste venn forguder henne.
- Hun ødela alt for å bli mor. - Boka må bli mer synlig på nettet.
- God idé. - Sadie, jeg klarer det ikke alene.
Du er en stor drittsekk.
Takk.
Jeg må gå og tigge til meg litt radiotid. Hurra!
- Hva vil du gjøre når du fyller år? - Gjemme meg i skapet. Du lovte.
Gi meg en klem. Jeg må gå.
- Hvorfor må du alltid et annet sted? - Drit og dra. Unnskyld, Tyler.
- Ha det. - Ring meg senere.
Vil du ha litt?
Hallo?
Det var en grasiøs pas de deux, en hatets dans.
Han forringer henne, to, tre. Hun skriker, to, tre.
- Hallo? - Det er jeg.
Dette er min nye novelle. Jeg er ikke helt sikker på slutten.
Det føles anstrengt, og deler av dialogen føles falsk.
- Har du en penn? - Her.
Takk.
Jeg orker ikke å se på.
- Er det leksene dine? - Ja. 100 sider historie.
Kom og sett deg, så leser vi sammen.
- Det er bra. - Fullt av anmerkninger.
Det hadde jeg ikke orket hvis ikke det var bra. Men det kan bli bedre.
Det er for abstrakt.
Det blir bare virkelig hvis man bruker konkrete detaljer.
Se her. For abstrakt.
Hvis du flytter den... Sånn.
Hvem har materiale å dele ut foran neste time?
- Får jeg en frivillig til? - Jeg har noen nye sider.
Alice?
Jeg tenkte på et supervåpen som Xorgot-folket kan ødelegge Jorda med.
Det trenger ikke å være ferdig. Kanskje vi kan hjelpe deg.
- Hvis hun ikke har noe... - Unnskyld meg.
Ok, Josh, hva har romvesenene funnet på nå?
Oi, for en utsikt.
Så vakkert.
Kom her.
Fortell om dagen din.
- Skolen. - Skolen?
- Det er det samme hver dag. Kjedelig. - For meg er det som en film.
Cheerleadere og spillere som holder hverandre i hånden. Ikke?
Ingen holder hender lenger. De får det bare til.
Får det til?
Og vi har ikke cheerleadere. Vi har uniformer på oss, men...
- Uniformer? - Ja.
- Min beste venn Ruby ble goth. - Hva da? Goth?
Goth?
Du vet... Svart eyeliner og ødelagte t-skjorter.
Det ville klikke for moren hennes, så hun gjemmer klærne på skolen.
- Og... - Ja?
Og?
- Vil du høre dette? - Ja.
Hun sier at moren hennes ikke vet hvem hun er lenger.
Ja...
- Fungerer torsdager for deg? - Jeg antar det.
Vi ses neste torsdag.
Unnskyld, jeg vet at dere kaster bort verdifull barnevakttid.
Jeg vil bare spise foran fjernsynet og søle meg til.
- Det er din dag, så du bestemmer. - Takk.
Overraskelse!
Jeg visste at du hadde lyst til å gå hjem.
Takk. Jeg dreper deg.
Gratulerer med dagen. Du blir glad for det etter hvert.
- Hjelp henne med å blåse dem ut! - En, to, tre.
- Litt til. - Et til!
Hva er det?
- Hva skriver du? - Dagboken min.
Få se.
- Jeg vil bli kjent med deg. - Du får ikke.
En side.
Hjertet mitt banker.
Jeg må reise meg.
Et kyss.
Kom her.
- Unnskyld. - Jeg bare leste. Trenger du...?
Nei, jeg ville bare gjemme meg et sted.
En venn inviterte meg. Jeg kjenner ikke engang jenta som fyller år.
Jaså? Gratulerer med dagen.
Jeg later som om jeg ikke trenger å vokse opp.
Kan jeg hjelpe deg?
Kanskje det.
- Ja. - Pent.
Hva leser du?
- Holden Caulfield i kvinneform. - Ja, de sier det.
- Ingen favoritt? - Nei.
Hvorfor sitter du alene på badet på fødselsdagen din og leser den?
- Jeg jobber. - Hva gjør du?
- Det var et altfor voksent spørsmål. - Du har rett. Unnskyld.
- Vil du ha? - Absolutt.
- Gratulerer med dagen, kjære... - Alice.
Gratulerer med dagen.
- Emmett. - Hei.
Hei.
Hva er det?
Du hadde rett, jeg hadde det moro.
- Så fint. - Hei.
- Takk for invitasjonen. - Kjenner vi hverandre?
Han var Robs romkamerat. Men jeg traff ham først.
- Festen for førsteårsstudenter. - Akkurat...
- College, altså? Jeg hjelper deg. - Takk.
- Skal jeg hjelpe deg å rydde? - Nei, vi fikser dette.
Resirkulerer du?
Det vil jeg ikke svare på.
- Og moren din? - Hun var hjemme med oss.
- Har du vaskesvamper? - Dessverre.
De har vært gift i 35 år. Iblant lykkelig gift, iblant ulykkelig.
De er unormalt normale.
Du er en nesten utdødd art. De burde avle på deg i fangenskap.
Bortsett fra at du ikke er miljøaktivist...
Hvordan er familien din?
Ingen så veldig som en familie, antar jeg.
- Og? - Helsprø.
Det forklarer saken.
Takk.
Bare så du vet det, jeg er ikke så glad i skrullinger.
Jeg skal huske på det.
- Hei... - Hei.
Hei.
- Hvordan vil du ha kaffen? - Svart.
Kan jeg ringe deg senere?
Mens han lekte, skrev jeg innlegg på New Yorker Books, -
- Paris Review, GalleyCat... Hva mer?
- Hvordan kan jeg takke deg? - Fotmassasje, kanskje?
Ikke for høyt, Ty!
Alice vokste opp og ble en kone og en mor som alle andre.
Er ikke det trist?
Ja, men det hadde vært mer trist hvis ikke det ble sånn.
Ansiktet ditt er tørt. Når man har fylt 30, må man bruke hudkrem.
Kyss. For mye kyssing.
Si aldri noe sånt til en gift kvinne.
- Emmett. - Jeg ante det.
- Se på deg. - Hva er det?
- Det gleder meg. - Det er veldig nifst.
- Og spennende. - Mor!
- Herregud! - Mor!
Alice! Jeg må hente en jakke. Denne lå i stua.
Den er ikke min.
Hvor kommer den fra? Den stinker!
- Jeg tror det er Milans. - Milans?
- Han var her i ettermiddag. - Kom han med et nytt utkast?
Han kom for å treffe meg.
- Deg? - Ja. Han hjelper meg med skrivingen.
Hva?
- Siden når? - En stund siden.
Ja vel...
Du kunne ikke finne en bedre mentor. Du er heldig.
Ja visst.
Jeg forventer mye av deg.
Ha det.
Se her. Denne kvinnen har ikke stemt på 20 år.
Hun ser at senatoren hennes anbefaler hydraulisk oppsprekking, -
- og lover å jobbe ideelt for motstanderen hans.
Og denne gutten... Jeg elsker banningen i Sør.
- Vet du at du er en fanatiker? - Ja. Unnskyld.
- Vil du ha litt av pakoraen min? - Jeg smaker gjerne på pakoraen din.
Jeg korrekturleste innlegget ditt, så du kan laste det opp når du vil.
Jeg er sist igjen, så jeg går nå. Vi ses i morgen.
Ha det! Takk.
Det er fint å kjenne noen som faktisk liker jobben sin.
- Jeg ville bli forfatter som voksen. - Er du det?
- Voksen? - Nei. Skriver du?
- Nei. - Hvorfor ikke?
Jeg venter på å høre karakterene prate, men jeg hører bare en stemme-
-som sier: "Dette er bare dritt"!
Den stemmen? Alle hører den stemmen.
Det er samme stemme som sier: "Hvordan kunne du si det, din dust"!
- Alle hører den stemmen. - Tror du det?
Ja. De fleste bare blåser i den.
Jaså? Og jeg... gir bare etter.
Ja?
Jeg liker jenter som gir etter.
- Sier du det? - Ja.
God morgen. Den nye forsiden? Kan du ringe Harold Blake?
- Har du lest Karens manus? - Ikke ennå. Fisher-boka tar tid.
- Denne uka? - Så fort jeg kan.
Sjekk om Milan sa noe nytt i intervjuet med presseavdelingen.
- Denne uka? - Unnskyld?
Ja, akkurat. Jeg må snakke med Harold nå.
Harold på linje en!
"Sjenerøsitet er forfatterens eneste regel".
Regel nummer en: sjenerøsitet.
Du må by på deg selv. Jeg har en gave til deg.
En bursdagspresang. Jeg har skrevet et dikt til deg.
- Jeg visste ikke at du skrev lyrikk. - Nei, men du inspirerte meg.
Kom.
- Hva syntes du? - Det var fint.
Fint?
Jeg har en matteprøve i morgen. Jeg hater dette.
- Alice? - Ingen fare.
Ok. Så hyggelig at du likte diktet.
- Noe vi kan bruke? - Ikke noe nytt.
Ring Susan hos Simon og Schuster.
Unnskyld.
- Kommer du noensinne i tide? - Nei, men du skal få disse.
Takk.
Alfred Marks begynte å jobbe i Det hvite hus da han var 28. Hurra.
- Louise van der... - Hold opp!
- Hva er det? - Vier du søndagene dine til sånt?
Blir du misunnelig på andres liv?
Nei, det gjør jeg hver dag.
- Du vet vel at det er meningsløst? - Ja. Du får ikke skrive her.
- Hva? - Bare jeg får skrive her.
- Men du skriver jo ikke. - Takk for at du påpekte det.
Det er ikke et visst antall ord i rommet som jeg bruke opp.
Må du alltid være så fornuftig? Det gjør meg gal.
Ti stille.
Treffer du noen spesiell?
Ikke egentlig.
Å få barn er livets mest tilfredsstillende opplevelse.
Ja...
Hvordan går det med skrivingen?
Du vet... Men jeg leste en kjempefin bok.
Jeg prøver å få Jack til å lese den. Kanskje du kan ta en titt på den.
- Kanskje treffe forfatteren? - Har ikke Jack lest den?
Jeg får ham til å lese den. Men kanskje du kan treffe henne.
Hun heter Karen Malone. Hun har skrevet en fantastisk novelle...
- Nei, jeg ringer ham. - Nei, det var ikke det jeg mente.
- Jeg kan fikse dette. - Jeg ville bare ha din mening.
- Ok. - Jeg mener det. Ikke ring ham.
Ok, det lover jeg. Hei, din rakkerunge! Har du det gøy?
Bra jobbet. Alice, kan du bli?
Vil du ha tilbake pengene?
- Hva? - Jeg kan be dem om å gjøre et unntak.
Jeg prøver virkelig.
Meld deg på igjen når du føler deg klar.
Takk.
Jeg vet det, men det hadde vært fint om han kunne komme på slippfesten.
Nei, ingenting er bekreftet ennå, men... Ja, jeg kan vente.
- Jack Bauman? - Venter han deg?
Karen Malone.
Hei, Karen. Jeg heter Alice. Virkelig hyggelig å treffe deg.
- Kan du si fra at jeg er her? - Karen, kom inn.
- Jack Bauman. Slå deg ned. - Alice!
Er jeg sen? Jeg sa jo at jeg skulle fikse det.
Får jeg invitere deg på lunsj etterpå? Hei.
- Hei. - Hei.
Keith.
- Jeg passer Tyler. - Ja vel...
- Han sover middag. - Jeg heter Alice.
Sadie er på yoga. Hun er tilbake om en og en halv time.
- Si at jeg var her. Hun kan ringe. - Ja visst.
- Kanskje jeg kan se Tyler? - Ja visst, kom inn.
For en herlig unge.
Vi leste denne i litteraturkunnskap i fjor.
- Jeg leste den ikke ferdig. - Du kan få den om du vil.
Den føles ganske utdatert.
Hva er det?
- Hva pokker gjør du? - Hvorfor er du hjemme?
Jeg hoppet over avslapnings- øvelsen. Er det noen der inne?
- Gå, Keith. - Ok.
- Du skylder meg 40... - Nå!
- Hva faen driver du med? - Jeg vet ikke.
Han er jo bare barnet. Hvis Tyler hadde våknet...
- Og Emmett, da? - Jeg vet det! Jeg vet ikke.
- Hei, vennen min. - Mor? Tante Alice!
Alice må gå nå.
Ok...
- Jeg venter på den gjestelista. - Jeg jobber med den.
Du kunne ha sagt at du hadde lest den.
At vi skal gi den ut. Har ikke far fortalt det?
- Hvem blir redaktøren hennes? - Jeg.
Det er ikke din type bok. Det var jeg som fant henne!
Det er jobben din. Du finner bøkene, og jeg avgjør om de duger.
Jeg lar ikke en uerfaren redaktør jobbe med en uerfaren forfatter.
- Jeg har jobbet her i to år. - Hvor mange bøker har du redigert?
Jeg sender deg notatene mine. Innspillingen med Milan er i morgen.
Sørg for at han holder seg til "Waking Eyes".
Du er best.
15 år siden. Du har skrevet sju romaner siden "Waking Eyes", -
- men ingen har fått samme ikoniske status.
- Nei, dessverre ikke. - Hva gjør den så vedvarende populær?
Alle har vært tenåring en gang, -
- og alle vet hvor utilpass man føler seg.
- Vil du fortelle din hemmelighet nå? - Ok, men ingen får høre dette.
- Hva er det? - Jeg må gå.
Gå, da.
Det er ikke så viktig.
- Spørsmålet jeg må stille... - Som jeg nok allerede har svart på.
Hvordan fanger en 40 år gammel mann hvordan det er å være tenåringsjente?
Det første avsnittet er selvopptatt. 95 % av alt må skrives om.
Nok en setning som avsluttes med en preposisjon. Du mishandler språket.
Det er jo jeg som er innvandreren.
Jeg var sammen med en venn, og jeg glemte det.
Unnskyld.
- Jeg er her fordi jeg tror på deg. - Jeg vet det.
Kom her.
- Jeg gjør det fordi jeg elsker deg. - Jeg vet det.
Jeg har møtt en gutt.
Det gleder meg. Jeg vil at du skal være lykkelig.
Hvordan kan jeg gjøre deg lykkelig?
Det fins ingen mystisk jente, alt er oppdiktet.
Jeg gikk rundt i byen og lyttet-
- på tunnelbanen, på kafeer, på gatene. Jeg lytter fremdeles-
- for å se om jentene har forandret seg.
- Har de det? - Visse ting forandrer seg aldri.
- Hei. - Hei. Hva gjør du her?
- Du må gå, jeg venter besøk. - En annen gang?
- Nei! - Hvorfor ikke?
Jeg fylte nettopp 29, og jeg må ha blitt litt gal. Faen også!
- Hei. - Hei.
- Dette er Keith. - Jaha?
- Sadies barnevakt. - Ja.
Er du mannen hennes?
- Nei. - Keith skulle akkurat gå.
Ja... Beklager, kompis.
Jeg kjøpte litt vin.
Alice?
Jeg glemte den hos Sadie her om dagen.
- Og? - Jeg sa at han fikk låne den.
Før eller etter at du hadde glemte den?
- Emmett... - Hadde dere...?
Helvete!
Emmett, kan vi snakke om det? Det var da jeg fikk høre om manuset.
Jeg var veldig opprørt.
Jeg kommer aldri til å treffe ham igjen.
Vi kan vel prate om det?
- Emmett... - Jeg vil ikke bli like gal som deg.
- Far? - Kom og hils på Alana.
- Du må være Alice. - Hei.
Sett deg. Alana er en fantastisk dirigent.
Kvinner begynner å gjøre store framskritt innen det området.
- Hva med Maya, da? - Jeg skal treffe henne.
Helene må bare få roe seg ned litt.
- Å, far... - Hei...
Du vet jo hvordan det kan være.
Unnskyld, jeg begynte plutselig å føle meg litt...
- Alice... - Unnskyld meg.
- Hva gjør du her? - Jeg har med meg mat.
Du vet hvor viktig søvnen er for meg.
Jeg må snakke med deg.
- Emmett er min venn. - Jeg beklager.
Jeg har dulce de leche-iskrem.
Jeg elsker deg høyere enn de fleste. Bortsett fra Tyler, Rob og mor.
Men jeg begynner å like deg dårlig, -
-og det er utilgivelig.
Jeg trenger en pause fra deg.
- Boka, da? - Dra til helvete, Alice.
Vet du hva? Kan vi glemme det?
- Hva er det? - Jeg er veldig trett.
Nei, jeg tror ikke det.
Ok.
- Vi gjorde ting. - Ting?
- Fikk dere det til? - Ja.
Var det vidunderlig?
Det skal være vidunderlig. Var det det?
Fortell om det. Fortell hvordan det var.
Fikk han deg til å komme?
Jeg vil få deg til å komme.
Jeg vil være den første som får deg til å komme.
Se på meg.
Ikke lukk øynene. Åpne øynene.
Ikke lukk øynene, det er ikke sånn vi gjør det.
Se på meg.
Det er bare noe jeg gjør.
Jeg ser det blikket hos en fyr, at han vil ha meg.
Det får meg til å føle meg virkelig.
Jeg vil jo ha deg.
Jeg vet det.
- Og? - Og det går over.
Jeg begynner å lure på hva som feiler fyren. Finner han ingen bedre?
Det er uutholdelig trist.
Jeg vet det.
Men det kan jeg sikkert.
Ja.
Hei! Gi meg en klem.
- Jeg har fått en slange! - Et bakhold.
- Hvor er hjelmen? Jeg må beskyttes. - Vær så god.
- Jeg kan ikke være uten deg lenger. - Med venner som du...
Vær forsiktig!
Hvis ikke engang du holder ut med meg, må jeg nok gjøre noe med saken.
Ja, det er nok best.
Tante Alice, nødstilfelle! Du brenner!
- Gjør jeg?! - Rop på hjelp!
Hjelp.
Hei, jeg heter Alice Harvey. Jeg ringer fra People For the People, -
- og jeg ringer fordi at dette er et så viktig valg, og det...
Hallo?
Du kom! Kom inn.
Hyggelig. Takk for at dere kom.
Ta en pause, og legg fra dere telefonene.
Emmett Grant er grunnleggeren vår. Det er hans fortjeneste at vi er her.
Nei, det er deres egen fortjeneste. Se dere rundt.
Jeg glemte å takke vår vertinne. Takk.
Har dere sett dere rundt? Et rom fullt av mennesker.
Vi ba dere om hjelp, og i kveld ber dere andre om hjelp.
Og med litt flaks så krysser de av i riktig rute på valgdagen, -
- og sammen kan vi kanskje forandre det politiske landskapet.
Så vær så snill, fortsett å be om hjelp. Takk.
- Kult. God tale. - Du burde ha sagt noe.
- Jeg elsker dere begge to. - Fem minutter.
- Hvordan kunne du utnytte dette? - Det var ikke rettferdig.
- Jeg ville hjelpe deg. - Fortsett.
- Emmett... - Handlinger får konsekvenser.
- Vi må gå. - Jeg ber om hjelp.
Jeg må gå.
100 grunner til å tilgi meg
1. Når du sier hva du mener, vil jeg også gjøre det.
Så vær så snill, fortsett å be om hjelp.
- Hva vil du ha? - Jeg begynner med ruccolasalaten.
- Nei, du burde prøve anda. - Og så tar jeg fileten.
Nei, gi henne anda. Milan, vil du fortelle dem det?
- Det er din fortjeneste. - Tullprat.
Forhåndsbestillingene for Waking Eyes er utrolige. Kanskje en bestselger!
- Du er et geni. - Det er din markedsføringsavdeling.
- Ok, vi er genier alle sammen. - Send brødet, takk.
Sylvio er god, men han må ha noe godt å selge.
- Kan du sende brødet? - Slutt å slikke hverandres i rumpa!
Må du være så grov? Jeg er bare glad.
- Ikke at du vet hvordan det føles. - Jeg lurer på hvorfor.
Jeg tar nok fileten likevel.
Ok, vennen. And til meg, og spinat ved siden av.
Kan noen forklare hva alle liker med den fyren-
- i den filmen... Den som vant for beste film.
Fordi jeg er klar til å bli voksen.
Fordi at morgenkaffen ikke er den samme uten deg.
Fordi jeg leser hver eneste side av A-delen.
Jeg kan sende et eksemplar med bud i dag. Ja, jeg kan vente.
Hei. Et øyeblikk. Jeg sender den over umiddelbart. Takk.
Agenten min sa at du ga ham boka mi.
Jeg vet ikke om du skal takke meg for det.
Jeg skrev på noe nytt før alt dette skjedde, og...
...jeg vil gjerne at du tar en titt. Det er det første kapittelet.
- Gjerne. - Strålende.
Fordi jeg begynte å gjenvinne.
Fordi du fikk meg til å se ting i et annet lys.
Fordi jeg lover å ignorere stemmen i hodet mitt.
Fordi at Sadie elsker Emmett, og Emmett elsker Tyler, -
- og Tyler elsker Alice, og Alice elsker Sadie.
Ja, Greenstreet kommer. Flott. Hvor mange blir dere?
Ok, takk.
- Alice. - Han er nok snart klar.
Får jeg invitere deg på lunsj?
Hvorfor det?
Unnskyld. Direkte fra trykkeriet. En til deg og en til deg.
Med den nye dedikasjonen. Kom inn.
Som et spøkelse hjemsøker hun meg
Alice beveger seg i verden, våkende øyne ser henne ei
Milan Daneker leser fra sin nye roman "Waking Eyes".
Mr Daneker.
Takk, Martin.
Unnskyld.
Hennes altfor tunge bokveske gjorde holdningen hennes sammensunket.
Hun smalt tyggegummien illsint, som en slags forsvarslinje.
Men øynene hennes ropte til meg.
Elsk meg. Vær så snill, elsk meg!
"Litt ensom", sa hun.
Mor vet ikke hvem jeg er lenger. Kanskje visste hun det aldri.
Hun skred fram i en grasiøs pas de deux, hatets dans.
Hun var liten, nesten usynlig for dem. Det ville hun alltid være.
Øynene hennes ble større og større, og til slutt kom hun.
Øynene hennes uttrykte overraskelse...
...nytelse og usigelig tristhet.
Alice?
Alice, hva er det?
Jeg må fortelle deg noe.
- Glimrende. Du er et naturtalent. - Jeg var livredd.
- Du var strålende. - Det gikk kjempebra.
- New York Review of Books var der. - Hun var interessant.
- Hun spiste av hånden din! - Ben.
Alice...
Moren din fortalte hva du sa.
- Jeg måtte. - Jeg sa at det ikke var sant.
- Hva? - Var det ikke sant?
Nei. Han sa at det var forståelig.
Kanskje du misforsto visse ting.
- Var det sånn, Alice? - Du ønsket nok at det var sånn.
- Stans bilen. - Det er bare naturlig å føle det.
- Jeg er smigret. - Han brukte detaljer fra livet ditt.
- Forfattere er som skjærer. - For å gi karakterene liv.
- Stopp bilen! - Alice... Alice!
Hva gjør du her? Går det bra med deg?
Alice?
Føler du deg bra?
Vær så snill...
- Det er... - Den nye boka?
- Hvem sitt liv har du tatt nå? - Ingens.
Bare noen småting her og der.
Ja...
Det var lenge siden.
Hva da?
Hva var så lenge siden?
Konkrete detaljer. Konkrete detaljer gjør det virkelig.
I den alderen blir små ting veldig store.
Dine varme, tunge armer rundt meg.
Den røykfylte smaken av tungen din i munnen min.
- Jeg hjalp deg. - Ståen din mot låret mitt.
Ingenting skjedde jo. Og du lot til å like det.
Du var en av få mennesker som faktisk lot til å se meg.
Som fikk meg til å føle meg viktig. Du utnyttet meg.
Du forlot meg. Du fikk meg til å føle meg verdiløs igjen.
Slett ikke. Det er en herlig skikkelse.
Jeg vet det, og jeg har levd i hennes skygge i 15 år.
Adjø, Milan.
- Emmett. - Hva er det?
Kom hit.
- Har Jeff rotet det til igjen? - Jeg fikk et Google-varsel.
...skremmer dritten av dem, også når vi taper.
Så vær så snill, fortsett å be om hjelp.
Fordi jeg er klar til å bli voksen.
Fordi jeg ikke slutter å ringe.
Fordi jeg elsker deg.
- Mine herrer. Hvor er Alice? - Jeg vet ikke. Sadie?
- Hvor er Alice? - Hun hadde bedre ting å gjøre.
- Hvem er du? - Hennes beste venn.
Er du klar til å lese, mr Daneker? Denne veien.
En gammel kvinne med skjegg slapp meg inn.
- Mrs Rayburn. - Å, ja.
Emmett!
Unnskyld at jeg såret deg.
Takk.
Jeg kan ikke takle hele verden, men jeg tror at jeg kan huske-
-å tenke på en annen person.
Jaså?
Og jeg vil at det er du.
Jeg skal tenke på det.
Ok...
Nummer hundre var veldig bra.
Det er vel du som er jenta i boka?
Ikke nå lenger.
.:: Først på www.hounddawgs.org ::.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com